Kære mor. Det ligner dig ikke at møde et tog.
Min skat, jeg tager dig lige hjem til huset.
Vi tager tilbage og skifter og kommer tilbage til aftensmad.
Ved vi, hvad tid hun tog af sted?
Ikke præcis. Resten af os var til væddeløb.
- Vi hørte det, da vi kom tilbage. - Så hvad siger vi nu?
Jeg har været vågen hele natten. Der er kun en ting, vi kan sige.
Vi er nødt til at sige det til Cora.
Er det ikke forræderi?
Hvis der sker Edith noget, og Cora finder ud af, vi vidste det,
vil hun aldrig tilgive os.
Og jeg kan ikke bebrejde hende.
Det er hendes ret som en mor.
Vil du ikke fortælle det til Robert? Han er Ediths far.
Han er en mand. Mænd har ingen rettigheder.
De ringede til lady Rosamund i aftes.
Hun er på vej nu.
Det er hårdt, at de har gæster boende
og flere til middag, mens dette står på.
De kunne nok ikke udskyde uden at fortælle hvorfor.
Det skal nok blive en munter aften.
Vi ved stadig ikke noget.
Vi ved, hun er i London.
Stationen siger, hun købte billet til King's Cross.
Men hvor kan hun gemme sig?
Det virker meget påtrængende, at vi er her.
- Skal vi gå? - Hvorfor?
Dicky Merton, hr. Og fru Sinderby og deres søn kommer snart.
Vi kunne udskyde det.
Nej. De glæder sig så forfærdeligt.
- Du mener, du gør. - Lad os ikke udskyde det.
Vi må lade, som om Edith bare er rejst et sted hen.
Det er forfærdeligt for dig. Jeg er ked af det.
Hvorfor al postyret? Edith er rejst væk og hvad så?
Vi tre skulle gå en tur og lade dem snakke.
Tony kan være vores guide. Han må være kendt med haven nu.
Måske skulle vi få noget luft.
Lad os følge deres eksempel og lade Cora vise os haven.
Hvad skulle det gøre godt for?
Når jeg siger, vi trænger til luft, så trænger vi til luft. Cora?
Hvis det er, hvad du ønsker.
Mary, du kan tage dig af børnene, når de kommer.
Selvfølgelig.
Der er en person nedenunder, mylady.
Fru Drewe fra Yew Tree Farm.
Hun er meget ivrig efter at møde Dem.
Du må hellere føre hende ind i stuen.
Undskyld, mor. Start bare uden mig.
Jeg kan gå en tur med dig.
Hvorfor skulle jeg gå en tur?
Jeg går ind og skifter.
Jeg lister op, så jeg ikke forstyrrer dem.
Vi ses til middagen.
Ikke hvis jeg ser dig først.
Jeg forstår ikke.
I passer så godt sammen,
og du er meget mere afslappet med hende end med Mary.
- Ja. - Og du indrømme, det er sært.
Når Mary prøver at stoppe, og Mabel er dødeligt forelsket i dig.
Ja, men jeg kan ikke stoppe med Mary.
Ikke nu.
Hvorfor ikke.
Jeg vil ikke forklare nærmere, men det ville ikke være ærefuldt.
Du er en gammel kone, hvis du tror, jeg ikke ved, hvad du taler om...
Men er det ikke Marys valg.
Det er ikke det, hun ønsker.
Ikke i virkeligheden.
Lignede hun en kvinde i dag,
som forsøgte at slippe af med en bejler?
Du forvirrer hendes instinkt, som er at holde alle mænd trælbundne,
og hendes ønske, som er at bryde forholdet.
Jeg er ikke overbevist.
Det ville jeg ønske, du var, for alles skyld.
Hvem var brevet fra?
Hr. Brook. Han har fået et nyt job i Salford,
så han vil ikke forny lejemålet.
Vi må finde en anden lejer.
Vær ikke utaknemlig.
Jeg velsigner din mor hver dag for at efterlade os dette hus.
Når man har ejendom, har man muligheder.
Så hvad skal vi gøre?
Når han er væk, så lad os tage fri sammen,
tage ned og se, hvordan det er efterladt. Så kan vi planlægge.
Hvorfor smiler du?
Fordi hver gang jeg ser problemer, ser du kun muligheder.
Vidste I det begge to?
Fru Drewe fortalte mig, Rosamund vidste, du så barnet sammen med Edith.
- Ja. - Og du tænke ikke på at sige det til mig?
At jeg har et tredje barnebarn?
Edith ønskede det ikke.
Det forklarer den besynderlige tur til Schweiz.
Hvad skulle jeg ellers gøre? Hun ville ikke af med den.
- Af med den? - Det var hendes idé.
Men hun gennemførte ikke.
Hvor meget vidste du?
Ikke så meget.
Jeg vidste, de var i Schweiz.
Jeg troede, hun efterlod babyen der.
Det var hendes plan.
Edith holdt sig ikke til den.
Og det faldt dig aldrig ind at involvere mig,
hendes egen mor?
Du, Rosamund, så på den lille pige,
og det faldt dig ikke ind, at det også vedkom mig?
Vi ville begrænse det,
for at holde så lav profil som muligt.
Hvad fik hende så til at løbe væk?
Vi vidste jo alle sammen, at Gregson var død,
men bekræftelsen må have oprevet hende.
Og fru Drewe var vanskelig.
Barnet kunne ikke bliver der for evigt.
- Så vi syntes... - Hvad syntes I?
At det ville være bedre og sikrere, hvis vi sendte pigen ud af landet.
Nu er det klart. Edith troede, hendes barn ville blive taget fra hende.
Siger du noget til Robert?
Nej, jeg er enig i en ting.
Det er ikke vores hemmelighed.
Vi skal finde Edith
og høre fra hende, hvad hun vil.
Mylady,
jeg er ked af at forstyrre.
Hvad er det, fru Hughes?
De har måske glemt det, mylady,
men kan De huske, jeg gav Dem en togbillet,
da vi kom til London til lady Roses bal?
Det var en returbillet,
som jeg fandt i hr. Bates' frakkelomme.
Selvfølgelig husker jeg det.
De har vel ikke gemt den væk et sikkert sted?
Hvorfor?
Fordi vi tog fejl.
I stedet for at bevise, hr. Bates tog til London,
den dag hr. Green døde, beviser den, han ikke gjorde det.
Han købte billetten i York, men skiftede mening,
derfor blev den aldrig brugt.
Så den beviser hans uskyld snarere end hans skyld?
Ja.
Jeg har desværre brændt den, fru Hughes.
Atticus!
- Goddag, lord og lady Sinderby. - Goddag, Rose.
Kender De min kusine?
Selvfølgelig. Vi var imponerede af Deres mod i går.
Mod eller tåbelighed.
Kom og hils på mor og far.
Vi er midt i noget af et drama,
som jeg vil indvi Dem i, men De må ikke røbe det.
Vores første hemmelighed.
Den er kold, så den kan komme op nu, men hold den tildækket.
Skal vi arbejde på Vanity Fair, når du er færdig?
- Jeg ved ikke. - Jeg spørger dig senere.
Lord Merton er ankommet, alle er her.
Jeg meddeler, når I er klar.
Det vil jeg være, når du siger det.
- Du er meget mut. - Er jeg?
Sig ikke, din iver efter at lære er forsvundet.
Måske. Har du læst avisen på det seneste?
Jeg ville ønske, jeg havde tid.
Hr. MacDonald ser ud til at halte fra krise til krise.
Der var så meget, de ville gøre, når de kom ind,
den første Labour-regering! Men nu tvivler jeg på, de holder året ud.
- Tag det ikke personligt. - Men det gør jeg.
Det forekommer mig, vi er fanget,
holdt fast i et system,
som hverken giver os værdi eller frihed.
- Tal for dig selv. - Det gør jeg også.
Og nu ved jeg ikke, om det kan betale sig at forbedre mig.
Hvad nytter det?
De kommer nu.
Frk. Baxter.
I synes vel, jeg har bragt jer begge i vanskeligheder.
Jeg ved ikke, hvad du mener.
Jo, De gør. Jeg sagde, jeg ikke havde noget bevis.
Jeg gav dem ikke noget, der ville holde.
Hvorfor sige noget overhovedet?
Jeg var i en svær situation.
Så nu har du anbragt os i en.
Jeg er ked af det.
Det er jeg virkelig.
Jeg skal rense sko.
Nyder De Yorkshire?
Yorkshire og jeg skal først vænne os til hinanden.
Men De er ikke stødt på for mange uovervindelige forhindringer?
Lord Grantham, vi ved begge, hvad vi er oppe imod. Heldigvis er vi vant til det.
De vil ikke få problemer med os.
Lady Granthams far var jøde.
Det garanterer ikke altid tolerance,
så det er en lettelse at høre Dem sige det.
Atticus synes at være meget betaget af Deres niece,
og jeg må sige,
jeg finder hende ganske charmerende.
Er lord Sinderby indforstået?
Han skal have tid til at vænne sig til ting.
Overvejede Deres mor aldrig at konvertere?
Det tror jeg ikke.
Var det svært
at have en anden religion end Deres far?
Ikke så vidt jeg husker.
Skammer De Dem ikke over ham?
Lord Sinderby, lad mig påpege, at vi aldrig skiftede navn.
Det var min bedstefars beslutning.
Jeg overvejede at skifte, men familien følte, de var englændere,
og de ønskede at forblive englændere.
Har du endelig besluttet, om du rejser?
"Endelig" er det rigtige ord,
men jeg vil sikre mig, at jeg gør det rigtige.
Jeg vil ikke forstyrre Sybbies liv og derefter fortryde det.
Ved du, alle vil have, du bliver?
Det gør det kun sværere.
Lord Grantham sagde, at Gregson efterlod sit forlag til lady Edith.
Ja. Det er rigtigt.
Burde nogen så ikke ringe til kontoret?
Tager hun ikke derhen?
- De må vide, hvordan vi kan finde hende. - Selvfølgelig.
- Du er dygtig. - Er jeg?
Det virker ret indlysende, synes jeg.
Din mor og Robert kommer godt ud af det sammen.
Hun er ikke problemet.
Min far er den hårde nød.
Med mine forældre er det omvendt.
Min far er vidunderlig, og min mor er en nød.
Så lad os knække dem mod hinanden.
Det er pudsigt, hvordan nogle folk bliver gift og gift,
men vi kan ikke klare det bare en gang.
Hunde, der gør op ad de forkerte træer, er en mulighed.
Tony, jeg er ked af, hvis du føler, jeg følger dig rundt i landet,
men jeg kan ikke give op endnu.
Vi kunne blive så lykkelige, hvis du ville.
Og jeg vil ikke, hvis jeg ikke gør det?
Jeg husker, min mor sagde til mig,
at lykke er noget, man vælger.
Nogle mennesker vælger at være lykkelige,
mens andre vælger en kurs, der fører til skuffelse og frustration.
Og jeg er blandt de sidstnævnte?
Det håber jeg ikke. For min egen skyld.
Jeg har en lille bekendtgørelse.
- Er du sikker? - Ja.
I vil måske gerne vide,
at lord Merton og jeg har besluttet at gifte os.
Vidunderligt!
Det skal der skåles på.
Må jeg præsentere fru Crawley,
eller burde jeg sige
den fremtidige lady Merton?
Den fremtidige lady Merton.
Det var naturligvis det sidste, jeg troede ville ske.
Jeg tvang hende.
Han forførte mig,
og jeg er glad for, at han gjorde.
Hvad er der bedstemor?
Jeg er bare bekymret for Edith.
Jeg ved ikke hvorfor.
Min kære, mangel på medfølelse
kan være lige så vulgært som overdrevne tårer.
Daisy, har du besluttet dig?
Skal vi diskutere frk. Becky Sharps laster?
Jeg er træt. Jeg går op. Godnat fru Patmore.
Hvad er der galt?
Hun havde store forhåbninger til Labour-regeringen,
hun føler sig svigtet.
Men hun må ikke give op.
Jeg husker ikke, du var så ivrig, da frk. Bunting underviste hende.
Hun var en professionel, så jeg blandede mig ikke, men nu hun er væk
vil jeg gerne hjælpe, hvis jeg kan.
Det lyder som om, du ikke har hørt dit kald.
Sig det til Daisy. Måske skifter hun mening.
Hun ville ikke lytte til mig.
Godt set.
Hvad med hr. Mason?
Måske har hr. Barrow for en gangs skyld ret.
Kan vi få ham til at tale med hende?
Lad mig tænke over det.
Undskyld, at jeg er fraværende, jeg er dog glad på jeres vegne.
Jeg vil invitere på middag, så hun kan møde mine sønner.
Hun har allerede mødt Larry.
Lad os håbe, hun har glemt det.
Hvorfor gør vi det ikke her?
Vi kunne invitere bedstemor og alle sammen.
Du er min gudfar
og lsobel er mit barns bedstemor.
Sig nu ja. Det vil være det rigtige at gøre.
- Hvis du gerne vil. - Det ville være meget venligt.
For at forsegle båndet mellem vores familier.
Jeg ville ønske, vi ikke kendte pinen bag denne muntre aften.
Du elsker andre folks hemmeligheder.
Ikke for tiden.
Jeg kan ikke sige, hvorfor jeg ikke forlader Mary, men du ville forstå.
Bare lov mig, det er en kamp.
Vi må af sted, det har været sjovt. Jeg håber, I besøger os næste gang.
Meget gerne.
Nu må vi vente og se, hvad der sker.
Der er ingen grund til at presse dem.
De er begge meget unge.
Det ville glæde mig, hvis det blev til noget.
Godnat, lady Grantham.
Lady Rosamund.
De er så afslappede i hinanden selskab.
- Alle kan se det. - Men han vil ikke slippe mig.
Fordi du ikke gør det klart,
at du gerne vil have det.
Så snart han bevæger sig væk, trækker du i hans snore.
Send en klar besked, så forsvinder han. Det lover jeg.
Hvad for en besked?
Jeg finder på noget.
Atticus siger, at magasinets kontor i London
må vide, hvor Edith er.
Jeg troede, vi ikke ville sige det.
- Han er ikke hvem som helst, vel? - Selvfølgelig ikke.
Vi kan ringe i morgen, eller jeg kunne tage derhen.
Hr. Aldridge tager af sted.
Jeg tager toget derop i morgen.
- Jeg tager med dig. - Jeg skal ikke med.
Men jeg vil være bekymret hele dagen. Tro mig.
Hvordan kan du tro, jeg vil stole på dig igen?
- Hun mener det ikke, mor. - Tværtimod.
Det er det ærligste, hun nogensinde har sagt til mig.
- Værsgo. - Tak.
Er vores liv for kompliceret?
På hvilken måde?
Fru Patmore køber et hus heroppe.
Hvorfor ikke sælge huset i London og gøre det samme?
Vi kunne leje det ud, så længe vi arbejder på Downton.
Og så bo i det, når vi går på pension.
Vi havde en drøm engang
om et lille hotel i det område.
Og et hus i London, bare et lille et, ville række langt heroppe.
Jeg hader at sige hans navn,
men tror du, at alt halløjet med hr. Green er overstået?
For os, mener jeg.
De ser ud til at have accepteret, at jeg tilbragte dagen i York,
og fru Baxter har ikke givet dem noget nyt.
Så vi tør godt lægge planer for fremtiden igen?
- Som normale mennesker? - Betyder det, hvad jeg håber?
Hr. Bates, jeg troede, du havde besluttet at tro på, den indretning tilhører Mary.
Jeg ved ikke, hvorfor hun ville have den,
- men jeg tror på dig. - Godt så.
Tror du, der er noget i vejen med os?
Nej.
Jeg tror bare, det tager længere tid for nogle end for andre.
Hvad skulle jeg gøre uden dig?
- Kom de af sted? - Lige netop.
Toget var heldigvis forsinket.
Og det bliver ikke Tony?
Det tror jeg ikke.
- Heller ikke Charles? - Han besluttede det, før jeg gjorde.
Godt.
Jeg går ikke ud fra, din gamle fars mening om disse ting
- betyder noget? - Desværre ikke.
Og nu husker jeg, at jeg havde lovet at besøge bedstemor.
Nuvel, jeg tror ikke, Tony bliver min næste svigersøn.
Nej, det bliver han nok ikke.
En skam.
Det ville have glædet mig, men sådan er det.
Du er ikke dig selv, er du, gamle tøs?
Hvad med dig? Vi vil ikke have, du skal være alene altid.
Vælg en, som deler familiens værdier.
En, der er venligt indstillet over for os, er ikke det samme.
Nej, du har ret.
Og jeg bebrejder dig ikke for frk. Buntings afrejse.
Jeg ville ikke bruge mit liv på at slås.
Men noget har ændret sig. Jeg kan mærke det.
Jeg kan ligeså godt fortælle, at jeg har skrevet til min fætter i Boston.
Han har gjort det godt der, og jeg ønsker hans råd.
Javel.
Jeg undskylder, hvis mine dårlige manerer har fremkaldt dette.
Der er ingen grund til at undskylde.
Jeg er, hvad jeg er, og du er, hvad du er.
- Og aldrig vil de to forenes. - Det vil jeg ikke sige.
Jeg elsker jer alle sammen.
Det bliver svært at rejse væk.
For begge sider.
Men vi kan ikke vide, om lady Edith kommer ind i dag.
Det er allerede tetid, og kontoret lukker kl. 18:00.
Så venter vi til kl. 18:00.
Og vi kommer tilbage i morgen,
og hver dag indtil hun dukker op eller tager kontakt til Dem.
Er det ikke nok at give hende en besked om, at I vil se hende.
Nej. Det vil ikke være nok.
Du har sagt det til hende, ikke?
Du har brudt dit ord.
Nej, jeg...
- Fru Drewe kom til huset. - Hvad sagde hun?
Hun syntes, du havde behandlet hende dårligt.
Jeg indrømmer, følelsen er gengældt.
- Jeg vender ikke tilbage. - Lad os ikke tale om det her.
Kom hen til mig til middag.
Nej.
Godt. Vi diskuterer det nu foran dine ansatte
og giver dem noget at tygge på.
Der er en tesalon for enden af gaden.
Hvordan går det, Spratt? Godt, håber jeg.
Alle har deres kvaler, mylady.
Du godeste.
Spratt har hjulpet med at træne min nye stuepige, Denker.
Hun er ligesom en gravhund, mylady.
På hvilken måde?
Hun er umulig at træne.
Spratt.
Var der ellers noget, Deres Nåde?
Det lyder som problemer. Er du sikker på, at Denker er det værd?
Du må skrive middag på fredag ind i din kalender.
Dicky Merton kommer med sine sønner.
Ja, jeg spekuler på, om det er en god idé.
Isobel skal møde dem på et eller andet tidspunkt.
Og Larry vil ikke skabe problemer for Tom, nu Sybil er død.
Lad os håbe det.
Bedstemor, Jeg ved, hvorfor du synes, det er vanskeligt.
Gør du?
Ja, men du må ikke give efter.
Give efter for hvad?
Isobel har altid været din protégé.
Hun ser op til dig,
og du har beskyttet hende til gengæld.
Har jeg?
Ja. Så selvfølgelig er det svært,
når hun skal indtage sin plads mellem grevskabets ledere.
Hvorfor? Hvorfor er det svært?
Du behøver ikke forstille dig.
Jeres positioner er ændret.
Du, enken i Dower House.
Isobel, en stor lady, som hersker over et stort hus.
Men du er nødt til at være større end det.
Er det sådan, du tænker om mig.
At jeg bekymrer mig om hendes nye rang?
Du er ikke ligefrem glad, vel?
Nej.
Men det er ikke grunden.
Hvad er så?
Hvis du absolut vil vide det,
er jeg blevet vant til at have en følgesvend,
en ven.
En at snakke med.
Du har stadig os.
I har jeres egne liv,
og sådan bør det være.
Men lsobel og jeg har meget tilfælles,
og det vil jeg savne.
Bedstemor, dine øjne dugger.
Jeg har aldrig troet, du var sentimental.
Det er jeg heller ikke.
Du har fået mig til at fortryde min tillid. Tag noget kage.
Til din oplysning
tror jeg aldrig, lsobel har set op til mig.
Godt, vi kaster pindene, når jeg siger til.
Klar! Kast!
Hvor er de?
Der er den!
- Det er mig! - Ja.
Ønsk noget.
Ved du, at tante Edith er taget til London?
Ja.
Jeg tænkte, hvad nu hvis vi tager herfra
til et sted langt væk på den anden side af havet?
- Hvad siger du til det? - Hvorfor?
Fordi
det måske er bedre for os at starte et nyt liv der.
Hvorfor?
Fordi...
Fordi jeg håber ved Gud, jeg gør det rigtige.
Det er klokketårnet. Vi må hellere gå tilbage.
Jeg har fået en idé, Fru Hughes kender den,
men jeg vil også have, du skal.
Jeg kunne sværge på, den togbillet ikke var brugt.
Hvad?
Jeg så billetten i Fru Hughes' hånd, da hun fandt den i frakken.
Den var ikke revet over. Jeg så, den var hel.
Gjorde du?
Der er sket en udvikling, frk. Baxter.
De ved, hr. Bates var i York den dag.
Jeg ville bare hjælpe til.
Vi ved, hvordan du godt kan lide at hjælpe til.
Ved at tale til politiet om os.
Undskyld, jeg kunne ikke undgå at høre.
Frk. Baxter vil ikke sige det,
men hun er i en svær position.
Tværtimod. Frk. Baxter bliver ved at sige det.
Hun siger ikke andet.
Hr. Molesley, vil de være så venlig at fjerne filten fra bordet?
Jeg går op.
Jeg går med.
- Ignorér dem. - Det kan jeg ikke.
Jeg har ondt af dem.
Så fortæl dem, hvorfor du måtte tale til politiet.
Jeg ville skamme mig.
Du er heldig. Jeg er lige kommet tilbage.
Hør nøje efter.
I dag fik jeg at vide, jeg er medlem af en handelsdelegation til Polen.
- Jeg vil være væk i flere måneder. - Nogle er altid heldige.
Jeg vil have, du kommer til London i morgen.
Jeg har noget, jeg ikke kan aflyse
- om morgenen. - Det er lige meget.
Jeg har ikke brug for dig før kl. 19:00.
Til hvad?
Mable gav mig en idé til en løsning.
En gang for alle.
Bare vær der.
Hvilket slags tøj.
Klude. Vi skal i biografen.
Ring til mig, når du er i London.
Dit ønske er min vilje. Farvel.
- Jeg er bekymret for lsis. - Hvorfor? Hvad er der med hende?
Hun ser ikke rask ud.
Fik du fat i hr. Stapeley?
Jeg talte med hans kone, mylord.
Han er bortrejst indtil fredag.
Skal jeg prøve at finde en anden?
Nej, jeg tager selv derned med hende fredag eftermiddag.
- Har gongen ringet? - Lige før.
Hvorfor skal vi skifte? Det er dig, mig, Mary og Tom.
Lad ikke tante Violet høre dig.
Hvor har du været?
Til te med Atticus. Vi mødtes halvvejs på Ripon.
Det er altså ved at blive alvorligt?
Fingrene er krydset.
Men, skat, forivre dig nu ikke.
Men det gør jeg. Jeg ønsker at kaste mig hovedløst ud i det.
Rose, det er en stor ting, du overvejer. Større på grund af omstændighederne.
Du lyder som lord Sinderby.
Jeg kunne se, han ikke var så begejstret.
Han vil ikke have, Atticus gifter sig uden for troen.
- Det bekymrer ham. - Ja.
Han er en vigtig mand i det samfund.
- Men du er ikke imod det, vel? - Selvfølgelig ikke.
Men jeg synes, du skal skrive til dine forældre.
- Far vil ikke stoppe mig. - Nej, det tror jeg heller ikke.
Og mor hader alle, så det kan komme ud på ét.
Det er alligevel bedst ikke at lade, som om det kommer til at gå glat.
Hvor er Marigold nu?
Hotellet skaffer en babysitter, når du har brug for en.
Kan jeg se hende?
Nej. Ikke i aften.
Hvad vil du gøre?
Jeg overvejede at tage til Amerika.
Vær ikke latterlig.
Hvorfor er det latterligt? Hun er halvt amerikaner, ikke?
Jeg ville droppe min titel
og opfinde en død mand.
Så kunne jeg være fru Genstand i Detroit eller Chicago,
hvor jeg ikke møder nogen, jeg kender.
Så det er din plan?
Jeg vil ikke have, at forlaget skal forfalde.
Hvordan kan jeg holde styr på det fra Amerika?
Og jeg vil have, Marigold skal have en engelsk opvækst.
Hvad er så alternativet?
Opfinde en død mand her?
Det slipper jeg aldrig af sted med i London.
Jeg ville gøre hende til mit forældreløse gudbarn.
Jeg har en anden plan.
- Bring hende hjem. - Nej.
Jeg vil ikke være grevskabets fiasko.
Stakkels demente lady Edith, som mistede sin dyd og sin fornuft.
Bare lyt til min plan.
Drewe-familien ville modstræbende konkludere,
at de ikke har råd til
at forsørge deres vens barn.
Du er blevet så glad for pigen.
Spørg, om hun kan være sammen med børnene på Downton.
Drewe-planen var skør nok,
men dette er grotesk.
Hvordan skulle det kunne virke?
- Far må ikke vide det. - Det har jeg tænkt på,
og jeg er ikke enig.
Det ville tage tid for ham at vænne sig til idéen,
- men jeg tror, han vil. - Nej.
Han ville aldrig se mig i samme lys igen.
Godt så.
Hvis du føler sådan, behøver han ikke vide det.
Heller ikke Mary.
Mary skal ikke sidde og hovere over mig.
Ingen behøver vide noget, som ikke ved det nu.
Din bedstemor, Rosamund, dig og mig.
Alle andre vil blive fortalt historien.
Og hvordan skal vi udføre denne galskab?
En bondes adoptivbarn dukker op i Downtons barnekammer.
Folk adopterer babyer fra forskellige baggrunde hele tiden.
Du vil altså prøvet at gøre det her?
Jeg ringer til hr. Drewe i aften,
når vi kommer tilbage til Belgrave Square, og bede om hjælp.
Hvad med hans kone?
Lad ham tage sig af det.
Edith og jeg tager hjem i morgen.
Jeg beder hr. Drewe møde toget og tage Marigold.
Så kan vi diskutere familien Drewes situation med vores familie.
Og derefter kan Edith hente pigen
og bringe hende tilbage til huset i fuldt dagslys.
Lukketid, de damer.
Jeg er helt enig.
Jeg har en til dig, hr. Molesley.
Jeg går op med lady Mary, men kun denne ene nat.
Du fik ikke megen advarsel.
Nej, men der er sket noget.
Der er vel ikke megen idé i, at du kigger forbi huset.
Ikke denne gang.
Vent til hr. Brook er taget af sted, så kan vi begge gå.
Det er en invitation fra hr. Mason.
Hvad? Min hr. Mason?
Din hr. Mason.
Han vil have os op på gården i morgen til frokost,
hvis vi har tid.
Hvorfor tager du ikke med? Hendes nåde vil ikke protestere.
Hvad blander du dig?
Du hjalp mig, selvom jeg ikke havde hjulpet dig.
Så jeg synes, du fortjener en oplevelse.
Han har ret. Du vil have godt af det.
Jeg er ikke blevet inviteret.
Hr. Mason vil blive glad for at se dig, men vil hr. Carson lade os gå med?
Ja, hvis du lader mig ordne det.
Ikke, når vi har en stor middag.
Bare lad mig fortælle ham det.
Det er mig, der står med ekstraarbejdet.
Kan frk. Baxter komme med os?
Som hr. Barrow siger.
Så længe I er tilbage til tiden.
I kunne gå tidligt.
Jeg forstår stadig ikke, hvorfor han skriver til hr. Molesley.
Jeg har måske nævnt, at han hjælper dig med dine bøger.
Du ved, jeg skriver til ham af og til.
- Kan du se ham? - Ikke endnu.
- Åh, Gud, der er Mary. - Hvad?
Der er hr. Drewe, hvad skal vi gøre?
Overlad det til mig.
Hr. Drewe
kan De hjælpe mor med kufferterne?
Min søster Mary er på platformen.
Tag til næste station og kom tilbage. Jeg betaler.
Kom så, skat, det er bare en leg.
- Så I fandt hende. - Ja.
Jeg ved ikke, hvad postyret var for. Jeg tog bare et par dage i London.
Det var det, jeg sagde.
Sikke et postyr de lavede.
Hvorfor er du her?
Jeg skal have hurtigtoget til London om et øjeblik.
- Hvornår kommer du tilbage? - I morgen tror jeg.
Glem ikke middagen på fredag.
Det er vores pligt at beskytte lsobel mod Larry Grey.
Jeg tror ikke, han prøver på noget, gør du?
Mor dig.
Det skal jeg nok.
Det var tæt på.
Har jeg mødt din yngste søn? Jeg husker den ældste.
Det vil jeg tro efter hans udbrud sidste gang.
Men Larry kunne godt lide Sybil
og vil ikke byde manden, der vandt hende, velkommen.
Lad os håbe, de mellemliggende år har blødgjort ham.
Jeg glæder mig, og vi vil ikke snakke
om det tidligere møde.
Jeg har været heldig med dig.
Jeg ved det, hver gang du taler.
Smigrer.
Jeg må af sted. Vi ses på fredag. Jeg kan ikke vente.
Mange tak for dejlig te.
Velkommen.
Spratt vil vise dig ud.
Spratt ser stadig modfalden ud.
Kampene med Denker er desværre langt fra forbi.
Det er godt med et øjeblik alene til at sige,
hvor meget jeg værdsætter din venlighed over for Dicky.
Jeg ved, du ikke billiger det,
hvilket gør dig endnu mere generøs. Tak.
Det er for sent at stoppe det.
Hvordan har prins Kuragin det?
Jeg har ikke hørt fra ham på det sidste. Hvorfor?
Jeg tænkte på, hvordan du ville klare det,
når prinsessen ankommer.
Vil du tage imod hende her?
Jeg er ikke sikker.
Siden Shrimpie ikke har fundet hende endnu, har jeg tid til at lægge planer.
Hvad er det nu, Spratt?
Jeg er ked af at forstyrre Deres nåde, især når De har gæster.
Jeg er desværre nødt til at indgive min opsigelse.
Jeg har fundet mig i så meget, som kan forlanges af nogen
under udførelse af deres pligter.
Jeg kan ikke klare mere, mylady.
Jeg kan ikke klare det mere.
Typisk Spratt.
Han er så sart som en falmende skønhed.
- Mente han det ikke? - Hvis han gjorde,
ville han have indgivet opsigelsen stille for at få en god anbefaling.
Næ, nej. Det er blot en demonstration af utilfredshed.
- Så du tilgiver hans udbrud? - Hellere det end finde en ny butler.
Hvorfor skulle vi skynde os ud?
Kom og stil dig her.
- Jeg forstår stadig ikke. - Det kommer du til.
Gør, som jeg siger, og du vil forstå.
- Kys mig. - Hvad?
Kys mig. Nu.
Mary?
- Hvad laver du her? - Hvad syntes I om filmen?
Der er ingen grund til at lave et optrin.
Hvis du havde fortalt mig, jeg kunne gå,
ville jeg have gjort det uden fjollede spil.
Jeg sagde det tit, men du gik ikke.
- Det gør jeg nu. - Det ved jeg.
Og jeg ønsker jer begge al mulig lykke.
Jeg vil ikke skynde på nogen, men kan vi slutte nu?
Jeg har haft nok følelser fra John Barrymore, og jeg er sulten.
Farvel, Mary. Held og lykke.
Jeg er glad for at have fundet en løsning,
selvom jeg skulle have tænkt på det før.
Han sagde, vi ikke behøvede gøre det, men det gjorde vi.
Sært. Jeg føler mig trist på en måde.
Men ikke trist nok til at skifte mening.
Hun er tiltalende.
Hun passer godt til ham.
Det er jeg glad for.
Så hvad nu? Skal vi også finde et sted at spise?
Ja. Vi vil skåle på det sjov, vi har haft, og hvad fremtiden måtte bringe.
Hvornår skal du til Polen?
Jeg tager jernbanefærgen på mandag.
Så jeg halser rundt og prøver at få alt klar.
Hvornår kommer du tilbage?
Det vil tage måneder eller år. Du vil være gift til den tid.
Så. Er du færdig?
Vidunderligt, Daisy, med sådan et smukt sted at komme hjem til.
Hun er altid velkommen, frk. Daisy.
Jeg har ikke været her nok på det sidste.
Jeg ved, du har haft travlt med dine bøger.
Det kræver megen tid.
Jeg tror, jeg stopper med det nu,
så jeg kan besøge oftere.
Tror De, det er det rette at opgive studierne, hr. Mason?
Bestemt ikke!
Vil du ikke gerne se mig oftere?
Det ved du.
Men uddannelse er magt.
Glem ikke det.
Der er ingen grænser for, hvad du kan opnå,
hvis du bruger et år eller to på at mestre de bøger.
Jeg er enig, hr. Mason.
Der findes millioner, som kunne have gjort så meget,
hvis bare de havde haft en uddannelse.
Jeg er en af dem.
Jeg kunne have opnået noget i livet, hvis jeg havde fået chancen.
Sig ikke, dit liv ikke har været værdifuldt, det ved jeg, det har.
Men jeg tror, systemet er imod os,
at de, der bestemmer, altid vil bestemme.
Hvordan kan du sige det med en Labour-regering ved magten?
- Jeg tvivler på, de holder året ud. - Nuvel,
næste gang de bliver valgt, vil de holde længere,
og snart vil en Labour-regering virke helt almindeligt.
Synes du, jeg skulle blive ved?
Ja!
Og nu skal I tilbage til bussen.
- Lad mig tage dem. - Nej, nej.
Daisy og jeg er jeres værter.
- Tak. - Mange tak.
Så han har gjort en datter af sin enke-svigerdatter.
Jeg kan lide, når der kommer gode ting ud af de dårlige.
Hvad med at forklare til hr. Bates, hvorfor du var nødt til at sige noget?
Hvis nogen ville forstå det, er det ham.
Han har nok problemer uden at skulle bebyrdes med mine.
Vi burde gå. Vi skal være tilbage i tid til fru Crawleys middag.
Hr. Carson siger, der var problemer,
sidste gang lord Mertons ældste søn besøgte Downton.
Hvorfor? Hvad skete der?
Alfred sagde, at hvis hr. Branson ikke havde været for fuld til at stå op,
ville der have været slagsmål ved bordet.
Og jeg der troede, det var kedeligt at bo i et stort hus.
Videre.
Vil hr. Og fru Drewe virkelig gerne have, du tager hende?
Eller er det for at beholde hende her, til de tager hende tilbage?
Det tror jeg ikke. De har ikke råd til et barn til.
- Og ingen har gjort krav gældende? - Åbenbart ikke.
Det er derfor, de tog hende.
Hvad sagde han?
Har hun hvalpe.
For jeg kan ikke se, hvordan det skulle være sket.
Nej, det er ikke det.
Hun har kræft, staklen.
Åh, nej.
Jeg hader det ord.
Han sagde, det ikke vil vare længe.
Han tilbød at aflive hende med det samme, men det kunne jeg ikke.
Far, det gør mig ondt.
Det er dumt af os at tage det så tungt.
Hun ved sikkert ikke, hvem jeg er, udover hånden, der fodrer hende.
Men alligevel...
Vi beholder hende her, det er hendes plads.
Hun ved, hun er hjemme.
Vi kan vel ikke aflyse den forfærdelige middag i aften?
Nej. Dickys søn er ankommet fra London.
Og Atticus var på samme tog.
Nej, vi kan ikke udskyde. Jeg tænkte mig ikke om.
Hvorfor siger vi ikke, du er syg?
Jeg kan være her. Jeg behøver ikke deltage.
Det tror jeg, du gør.
For at mane spøgelset i jorden fra sidst Larry Grey var her.
Jeg bad dem bringe dem ned tidligt.
- Hej, far. - Kom til mor, skat.
Hej, skat.
Hvad skal jeg svare?
Hvad drejer det sig om?
Det er barnet, der bor hos familien Drewes.
Det virker idiotisk på mig.
Og mig.
Hvad nu hvis du vil have din egen familie?
Men jeg tilbeder hende.
Hvis de sender hende på børnehjem, tilgiver jeg aldrig mig selv.
Kan du ikke bare give dem penge,
så de kan beholde hende?
Jeg tror ikke, det kun er penge. Det er for meget for fru Drewe.
Det ser lidt skrøbeligt ud.
Gør det. Med de to.
Skal jeg tage hende?
Jeg overlader det til din mor.
Jeg synes, vi skal tilbyde lille Marigold et hjem her.
Virkelig, skat?
Jamen så er det afgjort.
Er alle gæsterne ankommet?
Det tror jeg.
Jeg burde fortælle fru Patmore, det ikke varer længe nu.
Hvad er det?
Hr. Carson har den idé, at han og jeg kunne købe et hus som en investering.
Og måske køre det som et pensionat, eller... Eller leje det ud.
Hvor besynderligt.
Hr. Bates snakkede om noget lignende.
Vi er nok alle begyndt at tænke på en anderledes fremtid,
uanset om vi vil eller ej.
Den anden dag var hr. Drewe på platformen,
mens lady Mary og jeg ventede på toget fra London.
Ja?
Så ankom hendes nåde og lady Edith, og han steg ind i deres vogn.
Han hjalp med at løfte deres tasker ud, men så blev han der.
På første klasse?
Det må have været dyrt.
Da toget kørte, troede jeg, han havde et barn på skødet.
- Jeg kunne tage fejl. - Anna.
Du burde ikke indlade dig på den slags spekulationer.
Barnet er i sikkerhed,
og barnet er elsket.
Det er alt, vi behøver vide.
Jeg har hørt om Ediths plan. Hvor vidunderligt af hende.
Det er vanvid, hvis du spørger mig.
Men Cora ser ud til at være glad.
Hvilken idé er det?
Edith har givet et forældreløst barn et hjem her.
Et forældreløst barn
er en byrde for en ugift kvinde.
Siger du, en mand ikke ville tage barnet?
Jeg ville ikke.
Rose, har du skrevet til din mor om hr. Aldridge?
- Det har jeg nu. - Vil hun billige?
Vær ikke skuffende, tante Violet, jeg beder dig.
Jeg kan love dig, vi begge ved, religionsforskelle er et stort problem.
Ja.
Hvordan skal man for eksempel opdrage børnene?
Børn? Hvornår skete det?
Jeg snakkede hypotetisk. De fleste fejlslagne ægteskaber
forliser af den grund. En uforenelig forskel.
Eller måske kan de bare ikke sammen.
Jeg er enig med Larry.
Det er oftest mere end det.
Det kan være forskellige meninger,
forskellige nationaliteter.
Eller stor aldersforskel.
De er ikke i øjenhøjde med hinanden.
Jeg ved ikke, hvor du vil hen.
Har De i sinde at gifte Dem med fru Crawley her?
Hun virker tiltalende, jeg ønsker jer held og lykke.
Mange tak.
Men det forhindrer mig ikke i at se,
at den store forskel i klasse og baggrund
kan blive jeres undergang.
Hvad siger du?
At fru Crawley, en anstændig middelklassekvinde,
af lav stand og uden formue
forventer at træde i vor mors sko som en af grevskabets førende.
Er hun i stand til det?
Eller vil hendes uundgåelige fiasko
blive en kilde til lidelse for dem begge?
Ved du, at fru Crawleys afdøde søn var min arving?
Hvad beviser det? Alle har fjerne fætre, som er lidt sære.
Hvor vover du!
Vær venlig at gå, Larry.
Jeg måtte undskylde for din uforskammethed sidst du sad ved dette bord.
Det er trættende, at jeg nu må gøre det igen.
Jeg ved, denne families valg af svigerforældre er excentiske.
I har allerede en chauffør, og snart også en jøde, men alligevel...
Ud med dig, din skiderik!
Og nu taler vi også et fremmed sprog.
Hvis det er sådan, I tænker.
Jeg bifalder ikke Toms sprog, men det er, hvad vi alle tænker.
Nuvel, lady Grantham, farvel.
Tak for en vidunderlig aften.
Hvad forestillede du dig?
At han ville tage imod dig med åbne arme?
Kaldte han ham det?
- Ja. Lige op i hans ansigt. - Hr. Molesley, vær rar.
Jeg syntes, han havde ret.
Han havde måske ret, men jeg vil ikke have det sprog foran stuepigerne.
Jeg er ked af det på fru Crawleys vegne. Hvorfor skulle hun ydmyges?
De tager af sted tidligt.
Det er ikke sært.
Hr. Molesley, hvorfor er du hernede? Ikke for at sladre, håber jeg.
Nej, hr. Carson. Nej.
Sikken aften. Den vil vi ikke glemme med det samme.
Lad os huske den af to årsager.
En god og en dårlig.
- Hvad er den gode? - Jeg håber, den er god.
- Jeg lytter. - Sagen er,
det forekommer mig, vi allerede må forsvare os.
- Ja. - Så lad os få en virkelig grund til det.
Hvis du føler, du kan magte det.
Jeg svarer ikke, før du siger det ordentligt.
- Skal jeg knæle? - Naturligvis.
Men ikke ret længe.
Rose,
elskede Rose,
vil du gifte dig med mig?
- Du kan rejse dig nu. - Godt, fortsæt.
Vi bør være alvorlige.
Vi ikke har kendt hinanden særlig længe, og de har ret,
- der vil sikkert være problemer. - Men som jeg ser det,
ved vi begge, at vi gifter os til sidst.
Og vi ved, vi passer sammen.
Det gør vi vel.
Det er alt, jeg behøver vide.
Jeg ringer i morgen, så beslutter vi, hvem der siger hvad til hvem.
Elskede.
Jeg venter i bilen, tag dig al den tid, du behøver.
Vi vil le ad dette en dag.
Jo før, des bedre.
- Godnat. - Godnat.
Sig, du ikke skifter mening.
Jeg kan ikke tale om dette i aften og et stykke tid frem.
Jeg tror, Rose og hendes unge mand vil lægge beslag på
al vores brullypsopmærksomhed.
Sig ikke sådan.
Far!
Larry har siddet i bilen, siden han forlod spisestuen.
Jeg kommer nu.
Jeg vil sige godnat til fru Crawley.
Godnat.
Bebrejd ikke Larry.
Han var nært knyttet til sin mor
og hader tanken om en erstatning. Det gør de begge.
Du behøver ikke minde mig om det.
Drengene ligner deres mor på alle måder.
Jeg sover i garderoben i aften.
Jeg er ikke sur, jeg vil bare have hende hos mig.
Bliv her.
Sagen er, jeg er...
Jeg tror ikke, hun holder natten over. Og hun skal ikke være bange.
Så læg hende her mellem os,
så hun ved, hun har en, der elsker hende højt, ved siden af sig.
To, der elsker hende og hinanden højt, på hver side.
Jeg håber, jeg kan sige det samme, når min tid kommer.
Danish